MEISTER JA MARGARITA
VI osa
Tere! Kas ma võiksin näha korteriühistu esimeest Bassoid?
Bossovit, Bossoid...
Esimeest pole. - On ta oma korteris?
Mul on väga kiire asi.
Aga millal ta tuleb?
Aga kus on juhatuse sekretär Prolezhnev?
Ka sekretäri pole ja millal ta tuleb, pole teada.
Sekretär on haige. - Aga keegi juhatusest peab ju olema!
Mina olen.
Vaadake, mina olen kadunud Berliozi, minu õepoja, kes nagu te teate,
hukkus Patriarhi tiikide ääres ainuke pärija.
Olen vastavalt seadusele kohustatud vastu võtma päranduse,
mis asub meie korteris nr. 50. - Ma ei ole kursis, seltsimees...
Aga lubage, te kuulute juhatusse
ja te olete kohustatud vastavalt seadusele...
Juhatuse liige Pjatnazhko? - Mina.
On alles komplikatsioon! Ja pidid nad ka kõik korraga...
Tere! Minu nimi on Oplavski, olen kadunud Berliozi onu.
Jah, muidugi, muidugi!
Nii nagu ma teid nägin, sain kohe aru, et see olete teie.
Mis kohutav õnnetus! Misjubedaid asju küll sünnib!
Jäi trammi alla?
Sootumaks! Sootumaks! Ise nägin pealt. Oma silmadega.
Kas usute, või mitte. Pea lendas otsast - raks!
Siis parem jalg pooleks - raks! Siis vasak pooleks - raks!
Mida need trammid küll teevad!
Vabandage, kas te olite mu kadunud Misha sõber? - Ei, ma ei suuda enam!
Lähen võtan sisse 300 tilka eeterpalderjani.
Ei, ei suuda! Ma ei suuda!
Nagu mul meelde tuleb, et ratas sõitis jalast üle - raks!
Ja ratas kaalub ju oma 10 puuda! Lähen heidan pikali, katsun magada.
Vabandage, kas teie saatsite mulle telegrammi? - Tema.
Mina saatsin telegrammi. Ja mis siis?
Ma küsin justkui sulaselges vene keeles, mis siis on?
Pass!
Missugune jaoskond on dokumendi välja andnud?
Neljasaja kaheteistkümnes.
No muidugi! Ma tean seda jaoskonda, seal ei vaadata üldse kellele antakse.
Mina poleks teiesugusele andnud! Mingi hinna eest poleks andnud!
Oleksin ainult korra näkku vaadanud ja silmapilk ära öelnud!
Teie osavõtt matustestjääb ära!
Võtke vaevaks elukohta tagasi sõita. Azazello! - Tulen.
Tere.
Poplavski, loodan, et said juba kõigest aru?
Sõida kohe Kiievisse tagasi, istu seal vagusi
ja ära unistagi seal mingist Moskva korterist! Selge?
Poplavski, oled sa elus?
Vabandage, lubage küsida, kodanik, kus on siin korter 50? - Kõrgemal.
Tänan teid südamest, kodanik.
Kuulan teid.
Mis siis ikka, astuge sisse, kui juba kella andsite.
Halloo! Jah. Kuidas? Parun Maygel?
Kuulen. Jah. - Issand, milline jälkus!
Härra kunstnik on täna kodus. Jah, tal oleks rõõm teid näha.
Jah, külalised. Frakk või must pintsak. Mida?
Kell kaksteist öösel.
Mida teie soovite?
Mul oleks vaja näha kodanik kunstnikku.
Kuidas? Kohe teda ennast? - Teda ennast.
Minge võõrastetuppa.
Issand küll!
Noh, millega võin teile kasulik olla?
Mina, olen Varieteeteatri einelaua juhataja.
Ei, ei, ei! Ei ühtki sõna enam! Ei mingil juhul, ei iialgi!
Ma ei võta suu sisse midagi teie einelauast!
Kõndisin eile teie letist mööda ja ei suuda siiani unustada,
ei tuurakala ega lambajuustu. Kulla inimene!
Lambajuust ei saa olla roheline, keegi on teile valetanud!
See peab olema valge. Jah, ja tee? See oli ju solk!
Ma nägin oma silmaga, kuidas keegi kasimata neiu
valas ämbritäie keetmata vett teie suurde samovari,
ja ometi ei lakatud teed laiali kandmast.
Ei mu armas, see on võimatu! - Ma vabandan.
Aga ma tulin hoopis teise asja pärast ja tuurakala ei puutu üldse siia.
Kuidas ei puutu, kui ta oli halvaks läinud?
Mulle saadeti teise kategooria tuurakala. - Teine värskuskategooria on jama!
Värskuskategooria saab olla ainult üks, esimene ja viimane!
Kui teil on teise kategooria kala, siis on ta lihtsalt roiskunud.
Ma tulin hoopis teise asja pärast. - Hoopis teise asja pärast?
Hoopis teise asja pärast. - Aga mis muu asi võis teid minu juurde tuua?
Aga ma olen rõõmus.
Fagott, taburet isand einelauapidajale!
Palun teid. - Tänan väga. - Pole tänu väärt.
Oi, oi, oi, ega te viga ei saanud? Mulle meeldib madalal istuda.
Madalalt pole nii ohtlik kukkuda.
Võtke püksid jalast ja pange need kamina ette kuivama.
Ei, ei, tänan. - Palun, võtke istet.
Jah, aga me jäime tuurakala juurde. Kulla inimene, värskus, värskus
ja veel kord värskus! Selline peab olema iga einelauapidaja juhtmõte.
Olge lahked, proovige seda. - Tänan alandlikult, ma...
Ei, ei, maitske. - Tänan alandlikult.
Sööge, sööge.
Peeker veini? Valget, punast?
Millise maa veini te sellel kellaajal eelistate?
Tänan alandlikult, ma ei joo. - Kahju!
Ehk tahaksite siis täringut mängida? Või meeldib teile mõni muu mäng?
Doomino, kaardid? - Ma ei mängi.
Paha lugu. - Miks?
Olgu mis on, aga midagi pahaendelist. on meestes, kes väldivad
veini ja mänge, veetlevate naiste seltskonda ja vestlusi peolaua taga.
Niisugused inimesed on kas raskesti haiged või vihkavad salajas inimesi.
Niisiis, ma kuulan teid.
Te suvatsesite eile hookuspookusi teha...
Mina? Heitke armu! Mulle see nagu ei sobikski.
Vabandust, aga see musta maagia etendus? - Ah jaa, ja muidugi.
Kulla mees, ma avaldan teile saladuse, ma pole üldsegi mitte kunstnik.
Kuidas? - Ma tahtsin lihtsalt näha moskvalasi hulgakesi koos.
Kõige mugavam oli seda teha teatris. Siis mu kaaskond...
Rõõm teid näha! - ...korraldaski selle seansi.
Mina vaid istusin ja vaatasin moskvalasi.
Olge nüüd, te olete täitsa näost ära! Mis siis selle seansiga on?
Suvatsete vaadata? - Jah. - Peale muu sadas laest alla pabereid,
eks need krabatudki kõik ära. - Krabatud ära?
Ja siis tuleb minu juurde einelauda noormees... - Nii, noormees.
Ja ulatab kümneka... - Kümneka.
...mina talle kaheksa rubla kopikatega tagasi...
Kaheksa rubla kopikatega. - Siis tuleb teine.
Ka noormees? - Ei, keskealine.
Siis tuleb kolmas, neljas, mina annan muudkui raha tagasi.
Aga kui ma täna kassat üle lugema hakkasin,
oli seal raha asemel lõigatud paber. 109 rublaga tõmmati einelauda alt.
Ai-ai-ai! Kas nad siis tõesti arvasid, et need on ehtsad rahapaberid?
Ma ei suuda uskuda, et nad tegid seda teadlikult.
Olid need siis tõesti kelmid?
Kas tõesti leidub moskvalaste hulgas kelme? See on alatu!
Te olete vaene mees. Te olete ju vaene mees?
Kui suured on teie säästud? - 249000 rubla, viies hoiukassas.
Ja kodus põrandalaua all on 200 kuldkümnelist.
See pole muidugi teab kui suur summa,
kuigi arukalt majandades peaks muidugi jätkuma.
Aga tegelikult ei lähe teil sedagi vaja.
Millal te surete? - Seda ei tea keegi ja see ei puutu kellessegi.
Ah ei tea! Mõtleks, kus mul Newtoni binoom!
Ta sureb üheksa kuu pärast, järgmise aasta veebruaris,
maksavähi kätte Moskva Ülikooli Kliiniku neljandas palatis.
240000, üheksa kuud... see teeb ümmarguselt 27000 kuus.
Vähevõitu, aga kasinate eluviiside puhul aitab küll.
Ja kümnelised on ka veel. - Ei, ei, kümnelisi ei õnnestu realiseerida.
Kohe pärast Andrei Fokitshi surma lammutatakse maja maha
ja kümnelised toimetatakse riigipanka.
Ma ei soovitaks teil haiglasse minna. Mis mõtet on heita hinge palatis,
surmale määratud haigete oigeid ja korisemist kuulates?
Kas poleks targem kulutada need 27000 pidusöögile
ja võttes mürki lahkuda siit ilmast pillikeelte saatel teise ilma,
ümbritsetunajoobnud kaunitaridest ja uljastest sõpradest?
Kuid aitab nüüd unistamisest. Kus on need teie lõigatud paberitükid?
Kümnerublased...
Kullake, teil pole tõesti tervis korras.
Lõhki läksin! - Minu!
Aga kui nad jälle? - Siis tulge meie juurde tagasi.
Olete teretulnud. Oli rõõm tutvuda.
Mida te veel soovite? - Unustasin kaabu maha.
See pole minu oma. - Kas te tulite siis ilma mõõgata?
Varietee käskjalg Karpov tunnistas, et tagaotsitav maag elas korteris nr. 50.
Tuleb pöörata tähelepanu sellele, et ametlikult elab korteris nr. 50
kadunud varieteedirektor Lihhodejev ja MASSOLITi esimees Berlioz,
kes jäi üsnagi segastel asjaoludel trammi alla.
Tema surmaga on seotud ka MASSOLITis täna toimunud jõhker kuritegu.
Me oleme korduvalt sisenenud korterisse nr. 50,
kuid seni mingeid tulemusi pole.
Ühegi külastuse ajal pole sealt midagi avastatud.
Samas räägib tänane pea vargus, et jõuk viibib Moskvas
ja on oma tegevust aktiviseerinud. See on mingi põrguvärk.
Tuhanded pealtvaatajad, kogu varjetee personal,
kõik nägid seda maagi ja tema kolme neetud abilist
ja samas pole teda mitte kusagilt võimalik leida.
Kas ta vajus siis teie arust maa alla või?
Või pole Moskvasse üldse tulnudki?
Ainuke niidiots on agent Maygel.
Ta leppis telefoni teel kokku kohtumise selle maagiga.
Saata laiali kurjategijate isikukirjeldused
ja samuti kadunud Lihhojedovi, Rimski ja Varenuhha omad!
Kuulata veel kord kõik üle! Maja juurde varitsus!
Võtta valve alla mitte ainult see tee, mis viib maja juurde kangialuse kaudu,
vaid ka tagauks!
Vähe sellest, panna valve katusele, korstnate juurde!
Agent Maygeliga, endise paruniga, tegelen ma ise!
Arkadi Apollonovitsh pole terve, heitis puhkama
ega saa telefoni juurde tulla. Kust küsitakse?
Üks sekund. Üks minut. Kohe, kohe.
NKVD!
Jah. Jah, see olen mina. Kuulen. Kuulen.
King! Pane king jalga. Külmetad, sa külmetad!
Pane king jalga, sa külmetad jalad ära!
Jah, muidugi, ma saan kõigest aru, sõidan kohe välja. Jah.
Niisiis, Prohhor Petrovitsh, kas selline on Woland
ja kuidas ta teie kaasabil sattus Varieteeteatrisse?
Ma vannu“, mitte mingisugust “lohud“ ma ei tunne.
Ometi pidi kadunud Lihhodejev saatma teile kinnitamiseks etenduse programmi?
Vannun jumala nimel, mitte mingisugust etenduse programmi, mingit Wolandit
kadunud Stjopa Lihhodejev mulle kinnitamiseks saatnud pole.
Mitte mingisuguse Wolandi saabumisest pole mulle telefoni teel teada antud.
Ma ei saa aru!
Ma ei saa aru, kuidas võis Lihhodejev lubada varietees sellist etendust!
On need teie allkirjad? - Jah. Jah, minu. Minu. Need on minu.
Aga ma ei mäleta...
Mind polnud ülikonnas. - Küllap te mäletate!
Kutsuge Semplejarov siia.
Tulge sisse.
See on raske ja ebameeldivjutuajamine, kuid ma tahan siiralt öelda,
näitlejatar Militsa Andrejevna Pokobatko... - Temast räägime hiljem.
Praegu aga rääkige musta maagia seansist Varieteeteatris.
Olles intelligentne ja kultuurne inimene, kes sattus tunnistajaks
kohutavale seansile, tahan ma kirjeldada saladuslikku maagi,
seda, kes kandis maski, nimelt Wolandit
ja tema kaht närukaelast abilist, kes jäid mulle suurepäraselt meelde.
Mida kostate, Prohhor Petrovitsh?
Leningrad
Teine korrus, seltsimehed.
Number 12.
Avage, Rimski, me teame, et te olete siin.
Kontrolli! - Saab tehtud.
Seal.
Te olete vahistatud. - Peitke mind kuulikindlasse kambrisse
ja pange relvastatud valve ukse peale.
Huvitav, keda nad matavad, sellised imestunud näod ees?
Berliozi, Mihhail Aleksadrovitshi, MASSOLIT-i esimeest.
Neil on isesugune meeleolu. Saadavad kadunut, aga ise mõtlevad
ainult selle peale, kuhu ta pea kadus. - Mis pea? - Asi on selles,
et täna hommikul varastati Gribojedovi maja saalis sel surnul kirstust pea ära.
Kuidas see võimalik on? - Kurat seda teab. Seda ei tea keegi.
Väga osavalt pandi pihta. Ja pealegi on täiesti arusaamatu,
kellele ja milleks on vaja Berliozi pead.
Need on siis literaadid, kes kirstu järel käivad? - Iseenesestki mõista.
Ja te tunnete neid nägupidi? - Viimast kui üht.
Öelge palun, ega nende hulgas pole kriitik Latunskit?
Aga kus ta siis olema peaks? Seal ta ongi, äärmine esimeses reas,
näete, vaatab taevasse.
Nagu ma näen, Margarita Nikolajevna, vihkate te seda Latunskit.
Te tunnete mind? Aga mina ei tunne teid.
Kust te peaksitegi mind tundma?
Siiski saadeti mind teie juurde asja pärast.
Te tahate mind vahistada? - Miks siis kohe nii,
et kui rääkima hakkasin, siis on kohe vahistamist oodata?
Lihtsalt, mul on üks asi. - Mis asi?
Mind saadeti teid täna õhtuks külla kutsuma.
Ühe väga tähtsa välismaalase juurde.
Nüüd on siis uus tõug välja ilmunud, tänavakupeldajad!
Loll! - Jõletis.
Vahemerelt tulnud pimedus kattis linna, mida prokuraator vihkas.
Jershalaim, suur linn, oli kadunud, nagu poleks teda iial olemas olnud.
Kaduge siis teiegi kus kurat oma poolpõlenud vihiku ja kuivanud roosiga!
Istuge siin pingil üksipäini
ja paluge teda, etta teid vabaks annaks,
laseks hingata õhku, kustuks mälestustest!
Nendest lehtedest võis teada saada... ostsite Natasha ära?
Aga kuidas te võite teada mu mõtteid?
Öelge, kes te olete? Millisest asutusest?
No on ikka tüütus! Pole ma mingisugusest asutusest.
Minu nimi on Azazello, kuid see ei ütle teile ju mitte midagi.
Aga te teate temast midagi?
Anun teid, öelge vaid üht, on ta elus? Ärge piinake mind!
Jah on elus, on küll elus. - Jumal küll!
Ma palun, ei mingit ärritumist ega kiljatusi.
Andke palun andeks.
Ma kutsun teid täiesti ohutu välismaalase juurde.
Ja ükski hing ei saa sellest külaskäigust teada.
Selle eest ma vastutan.
Kui ma teist õigesti aru saan, siis te annate mõista,
et ma võin seal midagi tema kohta teada saada?
Ma tulen! Tulen kuhu iganes!
Kui raske naistega ikka on! Miks küll mind saadeti?
Miks ei võinud Peemot minna, tema oskab võluda,
mina aga räägin siin teile juba pool tundi auku pähe.
Nii et tulete? - Tulen.
Siis olge lahked, võtke see.
Seda läheb teil vaja, Margarita Nikolajevna.
Olete viimase poole aastaga murest tublisti vanemaks jäänud.
Täna õhtul täpselt pool kümme, olge nii lahked,
võtke end riidest lahti ning määrige nägu ja keha selle kreemiga sisse.
Edasi võite teha, mida tahate, ärge ainult telefoni juurest kaugele minge!
Täpselt kell kümme ma helistan teile ja ütlen kõik, mis vaja.
Saite aru? - Sain aru.
See asi on puhtast kullast, muidu poleks ta nii raske.
Mis siis ikka, ma saan väga hästi aru,
et mind tahetakse ära osta ja kaasata mingisse kahtlasesse mängu,
mis läheb mulle kalliks maksma. - Mida see siis tähendab?
Juba jälle te hakkate pihta. Andke kreem tagasi!
Ei, oodake! - Andke tagasi!
Ma tean, mille peale ma välja lähen. Ma teen seda tema pärast,
Sest millegi muu peale siin ilmas loota mul enam pole.
Aga ma tahan teile öelda. Kui te mu hukutate,
siis tunnete te häbi. Jah, häbi, ma hukkun armastuse nimel.
Küll on tore kreem, on vast kreem!
Anna mulle andeks ja unusta nii kiiresti, kui saad.
Ma jätan su igaveseks maha. Ara mind otsi, sel pole mõtet.
Mind tabanud õnnetused ja mured muutsid mind nõiaks.
Mul on aeg minna. Jää jumalaga. Margarita.
Kuidas? Kuidas te ometi? Kuidas te seda teete, Margarita Nikolajevna?
See on kreem! Kreem! Kreem!
Visake maha! Visake maha! Visake maha!
Kuradile kõik kleidid! Tegelikult mitte, võtke!
Ma ütlen, võtke mälestuseks!
Võtke kõik, mis toas on!
Kohe helistab Azazello! Ta helistab!
Välismaalane on ohutu! Nüüd ma mõistan, etta on ohutu!
See on alumise korruse naaber.
Tere, Nikolai Ivanovitsh, tere õhtust!
Tulete koosolekult? Mina istun siin üksinda,
tunnen igavust, vaatan kuud ja kuulan valssi.
Nikolai Ivanovitsh, see ei ole viisakas!
Lõppude lõpuks olen ma ikkagi daam! See on häbematus mitte vastata,
kui teiega räägitakse. Küll te olete igav inimene,
Nikolai Ivanovitsh! Ja üldse on mul teist kõigist kõrini!
Mul ei jätku isegi sõnu! Käige te kõik kuradile!
Siin Azazello. - Armas, armas Azazello!
On aeg. Lennake välja. Kui lendate üle värava,
siis hüüdke: "Nähtamatu!" Lennake alguses linna kohal,
et harjuda ja siis edasi linnast välja, lõunasse, jõe äärde. Teid oodatakse.
Hüvasti, Nikolai Ivanovitsh, igaveseks hüvasti!
Ma lendan minema!
Hüvasti, Natasha!
Margarita Nikolajevna!
Nähtamatu ja vaba!
Tuli tuleb väljakäigus kustutada, kui ära tulete, Pelageja Ivanovna!
Muidu laseme teid välja tõsta! - Aga mis te ise teete?
Dramliti maja
Hustov, Dvubratski, Kvant, Beskudnikov, Latunski!
Latunski! See oli ju tema! Tema hukutas meistri!
Avage! Avage! - Dusja, tee lahti!
Pole siin midagi aega istuda!
VII osa
Avage! Avage! - Dusja, tee lahti!
Natashka! Sa määrisid end kreemiga?
Kallike! Sa mu prantsuse kuninganna!
Ma tõmbasin ju temal ka üle kiilaspea!
Küll on hea! Tunnistan, võtsin kreemi.
Sest ka meie, ka meie tahame elada ja lennata!
Küll on hea! Hea on, Margarita Nikolajevna!
Ta tegi ju mulle abieluettepaneku! Ütle, mida sa mulle pakkusid!
Kuidas sa mind kutsusid? Kes ma olen? Kes?
Jumalanna! Ma ei saa nii kiiresti lennata.
Ma võin nii tähtsad paberid ära kaotada.
Natalja Prokofjevna, ma avaldan protesti!
Räägi, mida sa mulle lubasid, millega meelitasid!
Kui palju raha pakkusid? Mis kostad? Kas ma valetan?
Nõuan oma normaalse palge tagastamist!
Margarita Nikolajevna, te peate oma koduabilise korrale kutsuma!
Ah või nüüd olen ma koduabiline? Ja ennem olin jumalanna?
Edasi! - Ma protesteerin!
Ma ei kavatse lennata ebaseaduslikule kogunemisele!
Mis toimub? Kas ma näen tõesti teda? Claudina?
See oled ju sina, lõbus lesk! Sina ka siin?
Keri kuradile, mis Claudina ma sulle olen!
Vaata ette, kellega sa räägid! - Oi, palun alandlikult vabandust,
ma eksisin, teie hiilgus, kuninganna Margot.
Ja kõiges on süüdi konjak, olgu ta neetud!
Pane parem püksid jalga, litapoeg!
Tere. - Tere, kuninganna. - Tere õhtust.
Tere, kuninganna Margo. - Tere.
Palun teid.
Jooge, jooge, kuninganna.
Pühitsetud. Pühitsetud. Pühitsetud.
Millega te jõe äärde saabusite? - Ratsa, harja seljas.
Miks siis nõnda, see onju ebamugav.
Kes räägib? - Saatke otsekohe auto.
Palun.
Kuninganna
Kohtumiseni!
Minu lugupidamine, kuninganna. - Tere, Azazello.
Palun. - Tänan teid.
Palun siia.
Palun.
Lubage ennast esitleda. Korovjev.
Järgnege mulle, proua.
Palun.
Nüüd asja juurde. Teie, Margarita Nikolajevna,
olete üsna tark naine ja olete vist juba aru saanud,
kes on meie peremees. Niisiis, korraldab messire
igal aastal maailma eri linnades balli, seda kutsutakse täiskuu kevadballiks
või saja kuninga balliks. Kuid on vaja perenaist.
On kujunenud tavaks,
et balli perenaine peab tingimata kandma Margarita nime,
see on esiteks, teiseks peab ta olema kohalikku päritolu.
Leidsime Moskvast 121 Margaritat ja uskuge või mitte, ükski ei sobinud!
Ja lõpuks, lühidalt, päris lühidalt:
kas olete nõus seda kohustust enda peale võtma? - Olen nõus.
Seda ma arvasingi. Palun.
Ah see? See on Peemoti balli trikk, ei midagi enamat, ärge kartke.
Ball tuleb uhke, ma ei hakka seda teie eest varjama.
Näeme siin isikuid, kes omasid kunagi tohutut võimu.
Kuid ka teie ise olete kuninglikku verd.
Miks kuninglikku verd? - Oh kuninganna,
vere küsimused on maailma kõige keerulisemad küsimused.
Ma ei patusta sugugi, kui sellest rääkides meenutan,
et kaardipakki võib vägagi veidralt laiali jagada. Vihjeks ütlen,
et üks prantsuse kuningannadest oleks vist väga imestanud,
kui keegi ütleks talle, et tema veetlev lapselapselapselaps
kõnnib paljude aastate möödudes minu kõrval Moskvas mööda ballisaale.
Olemegi kohal.
Tervitan teid, kuninganna, ja palun mulle andestada mu kodune rõivastus.
Roni välja! Partii jääb ära. Meie külaline tuli.
Ei mingil juhul. - Ei mingil juhul, messire.
Ma palun teid südamest partiid mitte katkestada.
Usun, et maleajakirjad oleksid valmis maksma tohutuid summasid,
kui neil avaneks võimalus seda avaldada.
Jah, Korovjevil on õigus,
üks kaardipakki võib vägagi veidralt laiali jagatud saada. Veri.
Kui te kord juba olete nii võluvalt lahke,
muud ma aga ei oodanudki, siis tunneme ennast koduselt.
Kurat, kui pime siin on! - Kas see palagan seal voodi all
kestab veel kaua? Roni välja, nurjatu Peemot!
Kus see kuradi ratsu siis on! - Kui sa kohe praegu välja ei tule,
võtame me seda kui allaandmist. Neetud desertöör!
Ei mingi hinna eest, messire! - Mis see siis olgu?
Mis kuradi pärast on sul vaja lipsu, kui sul pole püksegi jalas?
Kassid pükse ei kanna, messire. Aga kas te olete iial näinud
ballil kedagi ilma lipsuta?
Niisiis, esitlen teile, donna, oma kaaskonda.
See, kes lolli mängib, on kass Peemot. - Tere.
Azazello ja Korovjeviga olete te juba tuttav.
Oma teenijat Hellat soovitan soojalt, ta on kärme ja taibukas,
pole teenet, mida ta osutada ei suudaks.
See ongi kõik. Nagu näete, on meie seltskond väike,
kirju ja pretensioonitu. Hella, on aeg.
Aga mina, aga mina!
Jalg hakkas valutama ja nüüd veel see ball!
Lubage mul.
Kaaskondsed väidavad, et see on reuma.
Mind aga painab veendumus, et see valu mu põlves
on ühe veetleva nõia kingitus,
kellega ma tutvusin lähemalt 1571. aastal.
Jama kõik! 300 aasta pärast läheb üle.
Muuseas öelge, ega te midagi ei põe?
Ehk on teis kurbus, hinge mürgitav igatsus?
Ei, messire, midagi sellist pole. Ja nüüd, kui ma olen teie juures,
on mul väga hea olla.
Veri, see on suur asi.
Kesköö läheneb, messire.
Jah, väga hea.
Niisiis, palun. Tänan teid ette.
Ärge kaotage pead ja ärge midagi kartke.
Ärge jooge muud kui vett, muidu muutute loiuks ja teil on raske.
On aeg. - Palun teid, kuninganna.
Pole midagi, pole midagi. Midagi pole parata.
Oh! See on vajalik, see on vajalik. Vajalik.
Peab ära kannatama, peab ära kannatama, kristall-donna,
need valmistati ühe hiina printsessi jala järgi.
Ehk soovite loobuda? - Ei, mis te nüüd, ma kannatan ära.
Ball!
Kes on dirigent? - Johann Strauss!
Ja poodagu mind troopikametsas liaani otsa,
kui mõnel ballil on eales mänginud selline orkester!
Siin on ainult kuulsused, mina kutsusin nad.
Ja pange tähele, mitte keegi ei jäänud haigeks ega öelnud ära!
Tervitan teid, valsside kuningas!
On aeg külalisi tervitada, kuninganna.
Palun.
Mis juhtus? - Mitte midagi. - Palun.
Kus siis külalised on?
Külalised tulevad, kuninganna, külalistest puudust ei tule.
Kuid tõtt öelda eelistaksin mina lõhkuda puid, kui tervitada neid siin,
sellel trepimademel. - Või lõhuksid puid?
Mina hakkaksin kas või trammikonduktoriks,
see siin on amet, millest hullemat maailmas ei leidu.
Kuninganna, lubage anda teile viimane nõuanne.
Ballile tulevad erinevad külalised, väga erinevad, aga ma palun teid,
kuninganna Margot, ärge kedagi, mitte mingit moodi eelistage.
Ükskõik mis, ainult mitte tähelepanu.
Nad lähevad sellest lolliks. - Just nii!
Esimesed. Härra Jacques abikaasaga. Lubage teile tutvustada, kuninganna,
väga huvitav mees. Põhimõtteline valerahategija, kurjategija, närukael,
kuid üsna taibukas alkeemik. Sai kuulsaks sellega,
et mürgitas kuninga armukese. Sellega juba igaüks hakkama ei saa.
Kuninganna. - Kuninganna on vaimustatud.
Olen vaimustatud!
Krahv Robert, huvitav nagu alati. Kui naljakas, pange tähele,
kuninganna, temaga oli asi vastupidi, ta oli kuninganna armuke
ja mürgitas oma naise. - Oleme rõõmsad, krahv.
Veetlevaim ja soliidseim daam, proua Tofana. Ta oli väga populaarne
noorte veetlevate naapollannade seas, kui nad olid oma mehest tüdinenud.
Tulebju ette, kuninganna, et mees tüütab ära.
Me oleme vaimustuses.
Niisiis, proua Tofano sai nendest vaestest naistest aru
ja müüs neile väikseid pudelikesi, milles oli mingi vesi.
Naine kallas selle vee abikaasale supi sisse
ja hommikuks oli kaunis napollanna vaba nagu kevadine tuul.
Näete, mis tal jalas on? See on hispaania saabas.
Ja paelaga kägistasid vangivalvurid ta vanglas ära.
Olen õnnelik, must kuninganna, et mulle langes osaks suur au.
Olen rõõmus. - Me oleme õnnelikud!
See on Freida. Igav naine.
Loodab aina, et saab oma rätiku üle kaevata. Teda ümmardab kammerneitsi,
kes juba 30 aastat paneb öösiti tema lauale ninarätiku.
Kui ta ärkab, on rätik juba seal. Ta on seda rätikut ahjus põletanud,
jõkke uputanud, aga miski ei aita. - Mis rätik see on?
Sinise randiga rätik. Lugu oli nii, et kui ta kohvikus teenis,
kutsus peremees ta korra sahvrisse ja üheksa kuu pärast tõi ta ilmale poisi.
Viis ta metsa, toppis talle rätiku suhu ja mattis maha.
Kohtus ütles ta, et tal polnud last millegagi toita.
Minu imetlus. - Kus on siis kohviku peremees?
Kuninganna, lubage mul teilt küsida, mis puutub siia peremees?
Ega tema imikut metsas lämmatanud! - Kui sa, raisk, kas või kord veel
lubad endal jutuajamisse sekkuda... - Ma rääkisin juriidiliselt,
juriidilisest küljest! Ma olen vait, olen vait, laske ainult kõrv lahti!
Heida, Heida, minu nimi on Heida, kuninganna.!
Jooge ennast täna purju, Freida. Ja ärge millegi peale mõelge.
Tulge, lähme. - Freida, minu nimi on Freida.
Ta on vaimustatud. Kuninganna on vaimustatud.
Kummardan. - Me oleme vaimustatud!
Minu kuninganna!
Ma olen vaimustatud! - Ma olen vaimustuses!
Me oleme vaimustuses! Kuninganna on vaimustuses!
Kuninganna, hetk tähelepanu! Imperaator Rudolf, maag ja alkeemik!
Näete, markiis. Mürgitas päranduse pärast isa, kaks venda ja kaks õde.
Jumalanna! - Me oleme vaimustuses! - Väga meeldiv.
Proua Minkina, nii veetlev! Küll veidi närviline,
aga miks oli vaja põletada teenijanna nägu lokitangidega?
Muidugi muutud sellistes tingimustes närviliseks.
Kuninganna on vaimustuses!
Vabandage. Ega teil valus pole? - Ei, mis te nüüd.
Vaimustuses! - Me oleme vaimustuses!
Meie oleme vaimustuses!
Siin ta ongi! Kui te vaid teaksite, milline lõbumaja tal Strasbourgis oli!
Ma olen vaimustuses! - Imeline!
See 20-aastane nolk erines lapsest peale teistest
oma veidrate fantaasiate poolest. Unistaja ja veidrik.
Temasse armus üks neiu, tema aga võttis kätte ja müüs ta lõbumajja maha.
Me oleme vaimustuses! - Rõõm teid näha!
Moskva õmblejanna, me kõik armastame teda,
tema ammendamatu kujutlusvõime pärast.
Ta pidas ateljeed ja mõtles välja ühe naljaka asja,
puuris seina sisse kaks auku. - Daamid ei teadnud sellest aga midagi.
Kõik viimseni teadsid. Me oleme vaimustuses!
Tere õhtust!
Mis siis ikka, parun, ootan teid uudistega tagasi.
Me oleme vaimustuses!
Ma olen väga rõõmus! - Gaius Caesar Caligula ja Messalina.
Vaimustuses!
Veel veidi kuninganna, veel veidi! Kuninganna on vaimustuses.
Ma olen vaimustuses!
Kuninganna, vannun, me kannatame viimaseid minuteid.
Teie kõrgeausus!
Seal on kamp Brooklyni prassijaid, nemad tulevad alati viimastena.
Jah, nemad need on, kaks purjus vampiiri ja ongi kõik.
Vaimustav!
Ei, ei, ei, veel, veel, on vaja olla saalis.
Kuninganna Margot! - On vaja olla.
Et auväärt külalised ei tunneks ennast mahajäetuna.
Heida, Heida, minu nimi on Heida, mu kuninganna, Heida.!
Kullake, kullake! Hiljem, hiljem. Kuninganna...
Heida, Heida, minu nimi on Heida, mu kuninganna, Heida.!
Me kuulsime.
Ega te väsinud ei ole? - Ei, mis te nüüd.
Ettevaatust! Viimane etteaste, kuninganna, ja me oleme vabad.
Mihhail Aleksandrovtsh, kõik on täide läinud, kas pole nii?
Pea lõikas otsast naine, koosolekjäi ära
ja mina elan teie korteris. See on fakt.
Ja fakt on üks kangekaelsemaid asju maailmas.
Nüüd huvitab meid see, mis edasi saab.
Te olete alati olnud selle teooria tuline pooldaja, mis räägib,
et pärast pea otsastlõikamist lakkab inimene elamast,
ta muutub tuhaks ja kaob olematusse. Mul on hea meel teatada teile
oma külaliste juuresolekul - kes küll kujutavad endast
hoopis teise teooria tõestust -, et teie teooria on soliidne ja vaimukas.
Tõsi küll, kõik teooriad on üht-teist väärt.
Nende hulgas on aga olemas ka selline, mis ütleb,
et igaühele mõistetakse tema usu järgi. Mingu see täide!
Te lahkute olematusse ja mina joon hea meelega karikast,
milleks teie muutute. Olemise terviseks!
Kus siis parun on?
Üks hetk, messire, ta ilmub teie ette. Kuulsin selles hauavaikuses,
kuidas kriuksuvad tema lakk-kingad kuidas ta asetas lauale pokaali,
millest ta jõi viimast korda oma elus shampust.
Siin ta ongi.
Mul on õnn teile tutvustada auväärset parun Maygelit,
kes teenib vaatemängude komisjonis
välismaalastele pealinna vaatamisväärsuste tutvustajana!
Armas parun oli sedavõrd lahke,
et, kuulnud minu saabumisest Moskvasse, helistas mulle otsekohe,
ja pakkus mulle oma erialaseid teeneid,
ehk siis vaatamisväärsuste tutvustamist.
Loomulikult olin ma õnnelik, et võisin ta endale külla paluda.
Muuseas, parun, levivad jutud, teie erakordsest teadmishimust.
Enamgi veel, kurjad keeled sosistavad juba sõnu
"kõrvaklapp" ja "spioon". Ja veelgi enam, oletatakse,
et see kõik võib teie jaoks lõppeda kurvalt
mitte hiljem kui kuu aja pärast.
Niisiis otsustasime me teid sellest pingelisest ootamisest säästa
ja tulla teile appi. Kasutades ära asjaolu,
et te trügisite mulle külla eesmärgiga pealt vaadata ja pealt kuulata.
Ma joon teie terviseks, härrased!
Joo! - Ärge kartke, kuninganna, ärge kartke.
Veri läks maasse ja seal, kus seda valati,
kasvavad juba ammu viinamarjakobarad.
Joo!
VIII osa
Noh, kas olete väga ära vaevatud? - Oh ei, messire.
Noblesse oblige. Seisus kohustab.
On see viin? - Halastage, kuninganna,
ma poleks eales söandanud daamile viina valada,
See on puhas piiritus! - Jooge julgesti.
Täiskuu öö on pidulik öö
ja ma söön õhtust lähikondlaste ja teenijate kitsas ringis.
Teie terviseks!
Niisiis, kuidas te ennast tunnete? Kuidas möödus see väsitav ball?
Vapustavalt! Kõik on võlutud, armunud, põrmu paisatud!
Missugune taktitunne, missugune käitumisoskus, veetlus, sarm!
Ära parem räägigi!
Öelge, kas te lasite selle endise paruni maha?
Selge see, teda ei saanud ju maha laskmata jätta!
Ta tuli tingimata maha lasta.
Huvitav, mis saab siis, kui teid tullakse vahistama?
Kindlasti tullakse, võluv kuninganna, kindlasti.
Kuid mitte midagi huvitavat ei juhtu.
Kuidas ma küll ehmatasin, kui ta maha kukkus.
Te oskate vist väga hästi lasta? - Oleneb sellest, mille pihta.
Üks asi on saada haamriga pihta kriitik Latunski aimakiaasiie
ja hoopis teine asi on tabada teda ennast südamesse.
Südamessei Südamessei - Kes see kriitik Latunski on?
On üks selline kriitik. Ma peksin täna õhtul tema korteri segi.
Säh sulle! Ja miks siis? - Tema, messire, hukutas ühe meistri.
Miks te siis ise vaeva nägite? - Lubage mul tal pea otsast rebida?
Sina istu! Ma käin ise kohe ära. - Ei-ei!
Anun teid, messire, seda pole vaja.
Kuidas soovite, kuidas soovite.
Ma pean vist minema, on juba hilja. - Kuhu te siis kiirustate?
On aeg.
Tänan teid, messire.
Kõike head, messire.
Ehk tahate hüvastijätuks midagi öelda?
Ei midagi peale selle, et kui te mind veel vajate,
olen ma valmis täitma kõik, mida te soovite.
Ma pole sugugi väsinud ja mul oli ballil väga lõbus.
Nii et kui see oleks veel kestnud, pakkunuks ma meelsasti teile oma põlve,
et seda saaksid suudelda tuhanded võllasrippujad ja mõrtsukad.
Õige! Teil on täiesti õigus! Nii peabki! Me panime teid proovile.
Ärge kunagi ega midagi paluge! Ei kunagi ega midagi
ja eriti nendelt, kes on teist tugevamad.
Tulevad ise pakkuma ja annavad kõik ise.
Istuge, uhke naine!
Niisiis, Margo, mida te soovite selle eest,
et olite mulle täna õhtul perenaiseks? Kui kalliks hindate te oma põlve?
Nüüd aga rääkige häbenemata, sest pakkuja olen mina.
On siis nii, et ma võin paluda ainult ühte asja?
Mitte küsida, vaid nõuda! Nõuda, mu donna.
Ma tahan, et Freidale ei toodaks enam seda rätikut,
millega ta lämmatas oma lapse.
Kuna võimalus, et see loll Freida andis teile altkäemaksu, on välistatud,
siis ma ei teagi nüüd, mida teha.
Kõige järgi otsustades olete te harukordselt hea inimene.
Kõrge moraaliga inimene. - Ei, ma olen kergemeelne inimene.
Heida pärast paku“ ma teid ainu“ seepärast,
et andsin talle ettevaatamatult lootust. Ta ootab ja usub, et olen nii võimas.
Kui ta petta saab, ei leia ma elu lõpuni rahu. See kukkus nii välja.
Saan aru. - Te teete siis seda?
Mitte mingil juhul! Iga ametkond tegelgu oma asjadega.
Mina seda ei tee.
Seda teete teie ise.
Kas ma suudan seda teha? - Tehke ometi, küll on nuhtlus.
Heida.!
Kuninganna! - Sulle antakse andeks. Rätikut ei tooda enam.
Kuninganna!
Tänan teid. Hüvasti.
Noh, Peemot, pole mõtet lõigata kasu ebapraktilise inimese teo pealt peoööl.
Muidugi, messire.
Niisiis, see ei loe, mina ei teinud ju midagi. Mida te endale tahate?
Briljantne donna, soovitan teil seekord olla mõistlikum.
Muidu võib fortuuna selja keerata.
Ma tahan, et mulle otsekohe, silmapilk antaks tagasi mu armastatud meister!
Sina! Sina? Sina...
Mul on jälle hallutsinatsioonid. - Ei, ei, ära karda midagi.
Ära nuta Margo, ära piina mind, ma olen raskelt haige.
Ma olen sinuga. Ma olen sinuga!
Jah, teda on korralikult töödeldud.
Usu mind, et sind aidatakse.
Rüütel, anna sellele inimesele midagi juua.
Palun. - Joo, joo! Sa kardad? Ei, ei, usu, et sind aidatakse.
See toob õnne, toob õnne.
See oled sina, Margo? - Ara kahtle, see olen mina.
Vaadake, juba ta toibubki.
See on juba teine asi. Nüüd räägime.
Kes te selline olete? - Nüüd pole ma enam keegi.
Kust te praegu tulete? - Kurbuse majast.
Ma olen vaimuhaige. - Kohutavad sõnad, kohutavad sõnad!
Ta on meister, messire, ma hoiatan teid.
Tehke ta terveks, ta väärib seda!
Kas teate, kellega te praegu räägite? Kelle juures te viibite?
Tean. Mu naabriks hullumajas oli poeet Ivan Bezdomnõi,
Ta rääkis mulle teist. - Muidugi, muidugi.
Mul oli õnn kohtuda selle noormehega Patriarhi tiikide ääres.
Ta pidi mu enda peaaegu hulluks ajama, tõestades mulle, et mind pole olemas.
Aga kas teie usute, et see olen tõepoolest mina?
Tuleb uskuda. - Jah, jah, usu. See on tõepoolest tema.
Öelge, miks kutsub Margarita teid meistriks?
See on andestatav nõrkus.
Ta on liiga heal arvamusel romaanist, mille ma kirjutasin.
Millest romaan räägib?
Romaan? Pontius Pilatusest. - Millest, millest? Kellest?
See on vapustav! Just nüüd.
Kas te muud teemat ei leidnud?
Andke mulle lugeda. - Ma ei saa seda teha,
ma põletasin ta ahjus ära. - Andke andeks, aga ma ei usu.
See pole võimalik, käsikirjad ei põle.
Peemot, anna romaan siia!
Siin see käsikiri on, siin see on! Kõikvõimas! Kõikvõimas!
Nüüd on kõik selge.
Noh, Margarita,
öelge nüüd kõik, mis teil tarvis on.
Palun, et me oleksime tagasi oma keldrikorteris Arbatil
ja et lamp põleks ja et kõik oleks nii nagu enne.
Ärge kuulake õnnetut naist, messire,
selles keldris elab juba ammu teine inimene
ja üldse ei juhtu iialgi, et kõik oleks jälle nii nagu enne.
Ütlete, et ei juhtu? See on tõsi.
Aga me teeme proovi.
Azazello!
Tere.
Mogarõtsh? - Aloizi Mogarõtsh.
Kas see olite teie, kes, olles lugenud Latunski artiklit,
kirjutas kaebekirja, et meistril on keelatud kirjandust? - Jah.
Te tahtsite kolida tema tubadesse?
Mida sa teed, Margo? Ära häbista end!
Protesteerin, see pole häbistamine! - Ma ehitasin vannitoa juurde!
Valgendamine üksi, vitriol... - Ongi tore, et vannitoa ehitasite,
tema peab ka vannis käima. Välja!
See oli vägevam kui see, mida Ivan rääkis.
Vabandage, kas teie olete seesama kass, kes trammiga sõitis?
Mina. Meeldiv kuulda, et te nii viisakalt kassiga räägite.
Millegipärast kasse tavaliselt sinatatakse.
Kuigi ükski kass pole kellegagi mitte kunagi sinasõprustjoonud.
Teate, mulle tundub, et te polegi nii väga kass.
Tänan.
Aga mind hakatakse haiglas nagunii taga otsima.
Mis nad teist ikka otsivad? Kas see on teie haiguslugu? - Jah.
Ja see on teie majaperemehe majaraamat? - Jah.
Kes siia sisse kirjutatud on? Alaoizi Mogarõtsh.
Ja polegi enam Mogarõtshi. Ja pange tähele, pole kunagi olnudki.
Kui majaperemees peaks imestama, siis öelge talle, etta nägi teda unes.
Kõik, messire. - Ei, ei ole kõik.
Kuhu käsite, mu kallis donna, panna teie kaaskonna?
Minul isiklikult seda vaja pole.
Kullakallis Margarita Nikolajevna, paluge, et mul lastaks nõiaks jääda.
Härra Jaques tegi mulle abielu- ettepaneku ja andis viis kuldmünti.
Vabandage, seltsimehed, palun anda mulle tõend selle kohta,
kus ma veetsin eelmise öö. Et saaksin esitada seda miilitsale ja naisele.
Tavaliselt me tõendeid ei anna, aga teile, olgu peale, teeme erandi.
Üritame. - Kirjuta, Hella!
Käesolevaga tõendan, et dokumendi ettenäitaja, Nikolai Ivanovitsh
veetis mainitud öö saatana ballil, olles seal tegev transpordivahendina.
Hella, pane sulud ja sulgudesse kirjuta: "orikas".
Ja allkiri - Peemot.
Siin see on. Palun.
Tänan, seltsimehed. Tänan.
Laske mind tagasi, ma ei saa vampiir olla!
Oleksin ju Hellaga Rimskil äärepealt hinge välja võtnud.
Aga ma pole ju verejanuline. Laske mul minna!
Mis jama see veel on? - Arge muretsege, messire.
Pole vaja telefoni teel ülbitseda! Pole vaja telefoni teel valetada!
Selge? Ei tee enam nii? - Jumala... ma tahtsin öelda,
ma tahtsin öelda, teie... kohe pärast lõunat...
Olgu pealegi. Koju!
Niisiis nüüd Arbati keldrisse? Aga teie romaan? Pilatus?
Ma vihkan seda romaani. Olen selle pärastliiga palju kannatama pidanud.
Ärge kuulake teda, messire, ta on liiga piinatud.
Midagi peabju kirjeldama. Kui te olete ammendanud prokuraatori,
siis hakake kujutama näiteks kas või sedasama Aloizit.
Seda toimetaja juba ei valda. Pealegi pole see huvitav.
Millest te siis elama hakkate? Hakkate ju puudust kannatama.
Meeleldi, meeleldi. Ta võtab aru pähe ja jätab mu maha.
Seda ma ei arva.
Teile aga ütlen, et te romaan toob teile veel üllatusi.
See on väga kurb. - Ei, ei, see pole kurb.
Midagi hirmsat enam ei tule.
Noh, Margarita Nikolajevna, kõik on tehtud.
On teil mulle mingeid pretensioone? - Mis te nüüd, mis te nüüd, messire!
Siis võtke see minult mälestuseks.
Hüvasti.
Nägemiseni.
Sellest ma küll aru ei saa, kesköö muudkui kestab,
kuigi hommik peaks ammu käes olema.
Pidulikku keskööd on meeldiv ka veidi viibida lasta.
Soovin teile õnne.
Avage!
Mitte kedagi.
Päike pöördus Jershalaimi tagasi.
Ja enne kui lahkuda ning Vahemerre vajuda,
heitis ta oma viimaseid kiiri linnale, mida prokuraator vihkas.
Suurepärane viinamari, kuid see pole Folernost.
Kolmekümneaastane, Cecubast.
Niisiis, mida võite mulle öelda linnas valitsevate meeleolude kohta?
Ma arvan, prokuraator, et meeleolu Jershalaimis on nüüd rahuldav.
Võib siis loota, et rahutused enam ei kordu?
Siin ilmas võib loota vaid ühe asja peale - suure keisri võimule.
Andku siis jumalad talle pikka iga ja üleüldist rahu.
Te siis arvate, et sõjaväe võib nüüd ära viia?
Ma arvan, prokuraator, et välkleegioni kohort võib lahkuda.
Oleks hea, kui see marsiksid hüvastijätuks läbi linna.
Väga hea mõte, kohe homme saadan ta minema ja sõidan ka ise ära.
Ma vannun teile kaheteistkümne jumala pidusöögi nimel,
ma annaksin väga palju, kui saaksin teha seda juba täna.
Prokuraator ei salli Jarshalaimi? - Kuulge nüüd ometi!
Maa peal pole lohutumat paika kui see siin.
Maagid, imetegijad, võlurid! Usuhullude karjad! Fanaatikud!
Kas või see messias, kelle tulekut nad see aasta ootasid!
Iga hetk ootad, et tuleb olla mõne ebameeldiva verevalamise tunnistajaks.
Muudkui manööverda vägedega, loe ettekandeid ja kaebekirju,
kusjuures pooled neist käivad sinu enda kohta!
Nõustuge, see on üsna tüütu. Aga tulgem meie asjade juurde tagasi.
Rääkige mulle palun hukkamisest. - Mis nimelt huvitab prokuraatorit?
Kas rahvas ei teinud katset väljendada pahameelt? See on kõige tähtsam.
Mitte kõige vähematki. Rahvast polnudki.
Väga hea. Kas te tegite ise kindlaks, et nad olid surnud?
Prokuraator võib selles kindel olla.
Aga öelge, kas neile enne ristilöömist juua pakuti?
Jah, aga tema keeldus seda joomast.
Kes nimelt? - Andke andeks, kas ma ei öelnud? Ha-Nostri.
Hull! Kõrbeda päikeselõõsas surnuks!
Milleks keelduda sellest, mis sulle seadusega ette nähtud on?
Mida ta keeldudes ütles?
Ta ütles, etta tänab ega pane seda süüks, et talt elu võeti.
Kellele? - Seda ta ei öelnud, hegemoon.
Kas ta ei püüdnud sõdurite juuresolekul jutlust pidada?
Ei, hegemoon, ta polnud sõnaohter seekord.
Ainus, mis ta ütles, oli see, et kõigist inimlikest nõrkustest
peab ta kõige tähtsamaks argust.
Miks ta seda üles? - Sellest polnud võimalik aru saada.
Ta käitus kuidagi veidralt, tegelikult käitus ta alati nii.
Milles see veidrus seisnes? - Ta püüdis alati vaadata silma,
kord ühele, siis teisele, teda ümbritsevatest inimestest.
Ja ta naeratas kogu aeg mingit hajevil naeratust.
Kas see on kõik? - See on kõik.
Asi on järgmine:
kuigi me pole suutnud, vähemalt seni, avastada ühtki tema poolehoidjat
või jüngrit, siiski ei saa väita, et neid üldse pole. Seepärast palun teid
otsekohe ja ilma kärata kõigi kolme hukatu kehad maa pealt ära kaotada
ja matta need salaja ja vaikselt maha nii et neistjälgegi järele ei jääks.
Kuulan, hegemoon.
Et ülesanne on keeruline, siis lubage mul sõita kohe.
Ma saadan teid.
On veel kaks küsimust. Esimene neist:
teie tohutud teened Juudamaa prokuraatori salateenistuse ülema
raskes ameiis annavad mulle meeldiva võimaluse kanda neist ette Roomas.
Ma täidan vaid oma kohust imperaatori teenistuses
olles õnnelik, et saan seda teha teie alluvuses. - Mul on seda meeldiv kuulda.
Teine küsimus. Mis puudutab seda, mis ta nimi oligi, Juudast Kiriatist.
Räägitakse, etta sai selle eest raha,
et võtlis oma kodus nii lahkelt vastu seda meeletut filosoofi. - Saab.
Kui suur summa on? - Seda ei tea keegi, hegemoon.
Isegi teie mitte? - Kahjuks isegi mitte mina.
Aga etta selle raha täna õhtul saab, seda ma tean.
Ta on täna kutsutud Kaifa paleesse. - Ahne vanamees Kiriaiist!
Ta onju vanamees? - Prokuraator ei eksi kunagi,
kuid seekord siiski eksis. Kiriaiist pärit mees on noor mees.
Kas te Võite teda hammustada?
On ta fanaatik? - Oh ei, prokuraator.
Ehk veel midagi? - Ta on väga ilus.
Ja veel? Ehk on tal mõni kirg? - Tal on üks kirg, prokuraator.
Ta armastab raha. - Või nii? Nii.
Asi on nimeltjärgmine.
Mulle teatati, et ta tapetakse täna öösel.
Prokuraator, ennist te kiitsite mind.
Usun, et ma ei vääri teie ettekannet, minul selliseid andmeid pole.
Te väärite kõrgeimat autasu, kuid niisugused andmed on olemas.
Julgen küsida, kes seda teatas?
Lubage, etjätan selle esialgu enda teada,
seda enam, et need teated on juhuslikud, segased ja pole teab kui kindlad.
Kuid ma olen kohustatud kõike ette nägema. See on juba kord minu amet
ja kõige rohkem usaldan ma oma vaistu, sest see pole mind kunagi petnud.
Andmed on aga sellised, et üks Ha-Nostri salajasi sõpru,
kes on vapustatud selle rahavahetaja kohutavast reetlikkusest,
lepib oma kaaslastega kokku ta täna öösel tappa
ja toimetada reetmisega saadud raha ülempreestri paleesse koos kirjaga:
"Tagastan teile neetud raha!" Kujutage ette,
kas ülempreestril oleks meeldiv pühadeööl sellist kingitust saada?
Kaugeltki mitte. Arvan, prokuraator, et sellest tuleks väga suur skandaal.
Ka mina arvan sedasama. Seepärast palungi teid see asi enda peale võtta,
ehk teha kõik selleks, et Juudas Kirialist oleks kaitstud.
Hegemooni käsk täidetakse. Kuid ma pean hegemooni rahustama,
kurjategijatel on oma plaani väga raske ellu viia.
Mõelda vaid, otsida inimene üles, ta maha lüüa, uurida välja, palju ta sai,
ning jõuda raha Kaifa kätte tagasi toimetada -
ja seda kõike üheainsa öö jooksul? Täna?
Ja ometi tapetakse ta täna. Ma aiman ette, ma ju ütlesin teile.
Pole veel juhtunud, et minu vaist mind petnud oleks.
Nii et tapetakse, hegemoon?
Jah. Ja ma võin loota vaid teie imeteldavale kuulekusele.
Mul on au, olgu tervitatud prokuraator ja saatku teda rõõm!
Ah jaa, pidin peaaegu unustama. Ma olen ju teile võlgu.
Tõesti, prokuraator, te pole mulle midagi võlgu.
Kuidas ei ole? Kui ma Jershalaimi sisse sõitsin, mäletate, kerjused...
Ma tahtsin neile raha visata, aga mul polnud ja ma võtsin teie käest.
Oo, prokuraator, see on mingi tühiasi. - Ka tühiasju peab mäletama.
Ma ootan teilt ettekannet matmise kohta
ja selle Kirialist pärit Juudase asjus täna öösel.
Kuulete, Afanius, veel täna öösel. Ma ootan teid. - Mul on au.
Lasin pöördumatult käest.
Parandada mingite väikeste tühiste, hilinenud tegudega...
Pettekujutelm.
Banga, Bangui!
Näita mulle oma käevõru.
Niza?
Niza!
Ah, see oled sina, Juudas! Ma ei tundnud sind kohe ära.
Kuigi see on isegi hea.
Meil on selline enne, et see keda ära ei tunta, saab rikkaks.
Kuhu sa Kahed, “'ma? - Miks sa seda teada tahad?
Kuidas nii? Me leppisime ju kokku.
Sa ütlesid, et oled kogu õhtu kodus ja ma kavatsesin sinu poolt läbi tulla.
Oh, ei, ei, mul hakkas igav. Teie peate pidu,
aga mida mina sellel ajal tegema pidin? Istuma ja kuulama,
kuidas sa terassil õhkad, ja kartma, et teenija mehele kõik ära räägib?
Otsustasin minna linnast välja, ööbikuid kuulama.
Üksinda linnast välja? - Muidugi üksinda.
Niza, luba ma saadan sind.
Miks sa vaikid, Niza? - Ega mul sinuga igav hakka?
Olgu pealegi, lähme. - Aga kuhu? Kuhu?
Mine õlipuuistandusse, Getsemanesse, Kedroni oja taha, said aru?
Mina lähen ees, aga sina ära tule mul kohe kannul, vaid hiljem.
Mina lähen üksinda. Kui oled üle oja jõudnud... sa tead, kus grott on?
Tean. - Ma olen seal. Aga vaata,
et sa kohe mulle järele ei hakka tulema, ole kannatlik, oota siin.
Niza!
Ütle, palju sa praegu said! Ütle, kui elu sulle kallis on!
30 tetradrahmi! Kõik, mis sain, on mul kaasas.
Annan kõik ära, annan kõik ära. Ainult ärge võtke mult elu!
Niza!
Te olete ju elus?
Ma kõnnin teie kõrval, järelikult olen elus.
Vaba aega on nii palju kui vaja. Äike algab alles õhtul.
Argus on kahtlemata üks kõige hirmsamaid patte.
Ei, lilosoof, siin vaidlen sulle vastu. See on kõige hirmsam patt!
Ei löönud ma ju araks siis, Neitsite orus,
kui metsikud germaanlased tahtsid tappa hiiglast Rotitapjat!
Kuid halastage, lilosoof, kas te tõesti arvate, et inimese pärast,
kes on saatnud korda keisrivastase kuritöö,
hukutab oma karjääri Juudamaa prokuraator?
Jah, hukutan!
Hukutan!
Veel hommikul poleks ma seda teinud, aga täna öösel,
olles kõike kaalunud, olen ma nõus hukutama.
Me oleme nüüd alati koos. Kui on üks, siis on kohe ka teine.
Kui keegi meenutab mind, meenutatakse kohe ka sind.
Mind, leidlast, kelle vanemad on teadmata, ja sind,
tähetargast kuninga ja möldritütre, kauni Pila poega.
Ära siis unusta, meenuta mind, tähetarga poega.
Teie juurde tuli salateenistuse ülem.
Palun mind kohtu alla anda, prokuraator. Teil oli õigus.
Ma ei suutnud päästa Juudast Kiriatist, ta tapeti.
Selle rahakukru olid mõrtsukad sokutanud ülempreestri majja.
Veri kukrul on Kiriaii Juuda veri.
Huvitav, palju seal on?
30 tetradrahmi.
Vähe.
Kus on tapetu? - Seda ma ei tea.
Täna hommikul alustame otsinguid.
Teate te päris kindlalt, etta on tapetud?
Prokuraator, ma töötan Juudamaal viisteist aastat.
Alustasin teenistust Valerius Gratiuse ajal.
Mul pole tingimata vaja näha laipa, kui ma ütlen, et inimene on tapetud.
Andke mulle andeks, Afranius, ma pole veel päriselt ärganud
ja seepärast ütlesingi nii.
Ma magan halvasti. Näen kogu aeg unes kuukiirt.
Naljakas, kujutage ette, ma justkui jalutan selle kiire peal.
Palun öelge mulle, mida te sellest asjast arvate.
Kust te kavatsete teda otsida? Istuge, salateenistuse ülem.
MEISTER JA MARGARITA
IX osa
Palun öelge mulle, mida te sellest asjast arvate.
Kust te kavatsete teda otsida? Istuge, salateenistuse ülem.
Ma kavatsen teda otsida Getsemane aiast, õlipressi ümbrusest.
Aga miks just sealt?
On mõeldamatu, et Juudas oleks tapetud linnas.
Ta tapeti linna lähedal. Ta meelitati linnast välja.
Kes ja millega ta välja meelitada suutis?
Jah, prokuraator, see on kogu asjas kõige keerulisem küsimus.
Ma isegi ei tea, kas suudan selle lahendada.
Kas seda ei teinud mitte naine? - Mitte mingil juhul, prokuraator.
See võimalus on välistatud.
Selline mõrva tõlgendamine võib vaid juurdluse õigelt rajalt kõrvale juhtida,
seda segama hakata ja mind valedele jälgedele viia.
Mis see siis oli?
Oletan, et asi on ikkagi rahas. - Suurepärane mõte.
Kuid kes ja mille eest võis pakkuda raha öösel linnast väljas?
Ei, prokuraator, mitte nii. Juudas tahtis peita oma raha,
varjulises, vaid talle teada kohas. - Nüüd ma mõistan teid.
Teda ei meelitanud välja mitte inimesed, vaid ta oma mõte.
Jah, nii see on.
Ma alustan otsekohe nende mõrtsukate otsinguid,
kes Juudasele linnast väljas ligi hiilisid.
Ise aga, nagu ma teile juba ütlesin, lähen kohtu alla.
Teatan teile, Afranius, et ma ei pea teie kohtu alla andmist vajalikuks.
Te tegite kõik, mis suutsite,
mitte keegi maailmas poleks teist enamat teha saanud.
Jah, unustasin küsida, kuidas neil õnnestus sokutada raha Kaifale?
Vaadake, prokuraator, see pole eriti keeruline.
Kättemaksjad viskasid rahakukru üle aia.
Koos kirjaga? - Jah, täpselt nii, nagu te oletasite, prokuraator.
Halastage, mida te teete, Afranius? Need onju templi pitsatid!
Prokuraator ei peaks selle üle oma pead vaevama.
"Tagastan neetud raha"
Kas teil on tõesti olemas kõik pitsatid? - Teisiti ei saaks see olla.
Kujutan ette, mis Kaifa pool toimus! - Jah, see tekitas üsna suurt ärevust.
Minu küsimusele, kas Kaifa palees maksti kellelegi raha,
vastati mulle kindlalt, et seda pole tehtud. - Või nii.
Mis siis ikka, kui ei makstud, siis ei makstud.
Seda raskem on mõrvareid leida. - Täiesti õige, prokuraator.
Teate, Afranius, mis mulle äkki pähe turgatas?
Ega ta ometi enesetappu ei sooritanud? - 00 ei, prokuraator.
Andestage mulle, aga see on täiesti ebatõenäoline.
Selles linnas on kõik tõenäoline. Olen nõus kihla vedama,
et lähiajal levivad kuulujutud juhtunust kogu linnas.
See võib nii olla, prokuraator. - Niisiis, selles asjas on kõik selge.
Räägime matmisest. - Hukatud on maetud, prokuraator.
Anda teid kohtu alla, Afranius, oleks kuritegu, te väärite kõrgeimat autasu.
Kuidas see toimus?
Salateenistuse salkjõudis mäejalamile õhtu saabudes.
Ühte kehadest nad sealt ei leidnud. - Kuidas ma seda küll ette ei näinud!
Ärge muretsege, prokuraator, see leiti üsna pea üles.
Keegi mees... - Levius Matteus! - Jah, prokuraator,
Levius Matteus oli peidus koopas ja ootas pimeduse saabumist.
Jeshu Ha-Nosm aas“ surnukeha 0“ tema "mures.
Kui tõrvikutega valve sisenes koopasse,
hakkas meeleheitel ja raevunud Levius noaga vehkima.
Tuli ta kinni võtta?
Seda meeletut õnnestus vaigistada seletusega, et keha maetakse maha.
Ta aeti minema? - Minu abiline lubas tal matmise juures viibida.
Võib-olla tegi ta vea? - Jätkake, viga ei tehtud.
Tundub, et hakkan segadusse sattuma, Afranius, mul on tegu inimesega,
kes vist mitte kunagi ei tee vigu. See inimene olete teie.
Levius Matteus võeti vankri peale, kus olid hukatute laibad,
ja umbes kahe tunni pärastjõudis salk inimtühja kaljulõhesse.
Seal kaevati sügav auk, kuhu kõik kolm hukatut maeti.
Oh, kui ma oleks osanud ette näha!
Mul oleks olnud tarvis seda Levius Matteust näha.
Ta on siin, prokuraator.
Tänan teid, Afranius, kõige eest, mis te selles asjas tegite.
Malmist läbi viinud salka palun autasustada.
Teid aga palun vastu võtta see. Mälestuseks.
Suur au, prokuraator.
Mis sul viga on? - Ma olen väsinud.
Istu.
Seleta, miks sa tugitooli ei istunud? - Olen must, määrin selle ära.
Sulle antakse kohe süüa. - Ma ei taha süüa.
Miks sa valetad? Sa oled ju terve päev söömata, võib-olla kauemgi.
Olgu pealegi, ära söö. Ma kutsusin sind selleks,
et sa näitaksid mulle nuga, mis sul kaasas oli.
Sõdurid võtsid selle mult ära, enne kui mu siia tõid.
Andke see mulle tagasi, ma pean selle peremehele tagasi viima,
varastasin selle. - Milleks? - Et nööri läbi lõigata.
Marcus! Andke mulle tema nuga.
Noa pärast ära muretse, see antakse sulle tagasi.
Nüüd aga tahaks ma näha pärgamemi,
mida sa endaga kaasas kannad ja kus on kirjas Jeshua sõnad.
Tahate kõik ära võtta, ka viimase.
Ma ei öelnud sulle - anna siia, ma ütlesin - näita.
Surma ei ole...
Eile sõime magusaid kevadisi bakkuroote...
me näeme elujõe puhtaid vooge...
inimkond vaatab siis päikest läbi läbipaistva kristalli...
suuremat pattu kui argus...
Võta.
Nagu ma näen, oled sa raamatuinimene
ja ilmaaegu hulgud sa üksinda, kaltsudes ja ilma peavarjuta ringi.
Mul on Caesareas suur raamatukogu, ma olen väga rikas
ja tahan sind oma teenistusse võtta.
Sa hakkad mu papüürusi korda seadma ja hoidma, oled söönud ja riides.
Ma ei taha.
Miks?
Olen ma sulle vastumeelt? Kardad sa mind?
Ei, aga sina hakkad kartma mind.
Sul ei ole kuigi kerge mulle näkku vaadata
pärast seda, kui sa ta tapsid. - Ole vait!
Võta raha. Sa pole mitte midagi selgeks saanud sellest,
mida ta sulle õpetas! Sest kui see oleks olnud nii,
oleksid sa kindlasti minu käest midagi vastu võtnud!
Pane tähele, ta ütles enne surma, et ei süüdista kedagi.
Sa oled julm, too mees aga julm ei olnud.
Kuhu sa lähed?
Tea, hegemoon, et ma tapan Jershalaimis ühe mehe.
Mul on tahtmine seda sulle öelda, et sa teaksid, et verd voolab veel.
Ma tean, et verd voolab veel. Muidugi tahad sa tappa mind?
Ei sind tappa mul ei õnnestu, ma pole nii rumal, et sellest unistada.
Kuid ma tapan Juuda Kirialist. Pühendan sellele oma ülejäänud elu.
Seda sul teha ei õnnestu, ära näe vaeva.
Juudas juba tapeti täna öösel.
Kes!? Kes seda tegi?
Ära ole armukade, ma arvan, et tal oli teisigi austajaid peale sinu.
Kes seda tegi? - Seda tegin mina.
Seda on muidugi vähe,
kuid ometi, seda tegin mina.
Kas sa nüüd võtad midagi?
Käsi mulle anda tükike puhast pärgamenti.
Tere, Ivan Nikolajevitsh, olen uurijaž Tahaksin teiega rääkida sündmustest,
mis leidsid aset üleeile Patriarhi liikide juures.
Kuulsin, et soovisite meiega kohtuda, siin ma nüüd siis olen.
Kas Berliozi saatus teid enam ei huvitagi?
Olen valmis vastama kõikidele teie küsimustele.
Öelge, Ivan Nikolajevitsh, kui kaugel te olite sel hetkel pöördväravast,
kui Berlioz trammi alla kukkus? - Ma olin kaugel.
Ja ruuduline? Kas tema oli kohe pöördvärava kõrval?
Te siis teate juba ka ruudulise kohta? - Ja kassi kohta, me teame kõik.
Peaaegu. Niisiis, kus ta oli? - Ta istus lähedal, pingi peal.
Öelge, Ivan Nikolajevitsh, kas te mäletate täpselt,
etta ei lähenenud pöördväravale, kui Berlioz kukkus?
Mäletan, ei lähenenud.
Peatset paranemist teile. Loodan, et saan varsti taas te luuletusi lugeda.
Luuletusi ma enam ei kirjuta. Need on halvad luuletused.
Sain sellest nüüd aru.
Lihhodejev, te olete vahistatud!
Palun paigutada mind kindlasse kongi.
Neljapäeva päeval oma kabinetis, varietees, jõin ma ennast purju.
Pärast seda läksin kuhugi, ei mäleta, kuhu.
Jõin veel kuskil starkat, Kus, ei mäleta.
Vedelesin kuskil aia ääres, kus, seda ei mäleta jällegi.
Teie, Varenuhha, oma rumala ja arutu käitumisega
segate tähtsa asja juurdlust, selle eest kannate te muidugi ka vastutust.
Valetan! Valetan, kuid vaid hirmust, Wolandi jõugu ees,
kelle juures ma viibisin.
Palun, anun, igatsen olla lukustatud soomustatud kambris.
Mis nad kõik sellest kambrist räägivad!
Need lurjused on neid kõvasti hirmutanud.
Rahunege, Varenuhha, kaitseme teid ka ilma igasuguse kambrita.
Rääkige kõik ausalt ära.
Mitte mingit starkat, mitte mingisuguse aia ääres pole ma joonud.
Mind peksid kaks tüüpi: üks kihvadega punapea ja teine oli paljajalu.
Kes oli kassi moodi?
Jah, jah ma eksisteerisin kaks päeva korteris nr. 50 vampiir-peibutajana.
Oleksin ääre pealt hukutanud meie iinantsdirektori Rimski.
Kurat võtaks!
Jah, seda, mida te räägite, on raske uskuda.
Kohe.
Tõend. Käesolevaga tõendan,
et selle esitaja Nikolai lvanovitsh veetis öö... Peemot.
Kuidas saab see võimalik olla? - See oli Natasha, naabrite toatüdruk,
lendas aknast välja, saduldas mu ja juhtis Moskvast välja.
Olin sunnitud vägivallale alistuma. Mul on teile palve.
Soomustatud kambri kohta? - Ei. Ärge mu abikaasale midagi rääkige.
Kas te nägite oma kabineti aknas Hella-nimelist kahüusalust?
Kas te rääkisite oma kabinetis administraator Varenuhhaga?
Kuidas te sattusite Leningradi?
Mul hakkas paha ja ma sõitsin hullusehoos minema.
Paigutage mind soomustatud kambrisse.
Selge, olgu.
Kolm salka väljakutsele! otsekohe!
Sadovaja 302-b, korter 50 ilmutas elumärke.
Mis sammud need trepil on? - Meid tullakse vahistama.
Korteris.
Oh sa poiss!
Sm. Sidorov!
Tõepoolest vahva!
Haruldaselt puhas töö.
Ei tee pahandusi, kedagi ei puutu, parandan priimust.
Ja veel pean oma kohuseks hoiatada, et kass on iidne ja puutumatu loom.
Kuulge teie, puutumatu loom, tulge aga siia!
Kõik on läbi! - Võtke ta kinni!
Jalad, sm. komandör! - Kurat!
Ainus, mis võiks päästa surmavalt haavatud kassi, on lonks bensiini.
Ei saa lahti! - Võrk! Viska võrk!
Jäi kinni! - Seisa! - Võtke ta elusalt kinni!
Seisa, ma ütlesin!
Ma ei mõista sugugi sellise järsu käitumise põhjust!
Tõmmake maha!
Kutsun teid duellile!
Tulista lampi!
Tasa, tasa, tasa!
Mis korteris toimub? See segab mind.
Muidugi on see Peemot, kurat teda võtaks!
Messire, on laupäev, päike loojub, meil on aeg minna.
Vabandage, ei saa enam vestelda, meil on aeg minna.
Võtke ta kinni!
Tagaukse kaudu! Tuletõrje? Paremale, jookske paremale!
Sadovaja 302-b, sõitke otsekohe välja!
Jälitada neid kogu Moskvas!
Saata telegrammid kõikidesse raudtee sõlmjaamadesse!
Võtta jõuk kinni elavate või surnutena!
Kassidega ei tohi!
Vabandage, kas te ütlesite, kassidega? - Kus kohas te kassi nägite?
Meil on ainult valuuta eest!
Kullake, kust te teate, et mul seda pole? Te otsustate ülikonna järgi.
Seda ei tohi kunagi teha, kulla valvur.
Te võite eksida, kusjuures, üsna rängalt.
Äkki on mil priimusetäis valuutat?
Hea kauplus. Väga hea kauplus.
Ema, osta kommi! - Tule tütar, meil pole raha. - Ema, osta...
Hea. - Väga hea. - Hea. - Paha ei ole.
Ka see osakond on suurepärane. Välismaalane on ka sümpaatne.
Ei, Fogot, ei sa eksid. Minu arust on selle dzhentelmeni näos midagi puudu.
Palun. - Palju teile? - Üks.
Palju mandariinid maksavad? - 3 rubla kilo.
On alles hinnad! Peemot, söö!
Mida te teete? Mida te teete? Kas te olete hulluks läinud?
Kohe ma seletan teile. Oodake.
Pane kaup tagasi! Mida te teete!
Ma... - Mida te teete? - Ära kiirusta, söö normaalselt.
Keegi ei võta ju sul eest ära. Oodake.
Pavel Ossipovitsh! Pavel Ossipovitsh! Andke tshekk!
Kullake, armsake, kaunitar, ärge olge täna nii väiklane.
Vannun teile, et kohe, mitte hiljem kui esmaspäeval tagastame me kõik.
Mis te nüüd! - Andke tshekk!
Me elame siin lähedal, Sadovajal, seal, kus tulekahju on.
Ma kutsun ülemused! Me kutsume miilitsa!
Mida sa, raisk, teed!
Pavel Ossipovitsh! Pavel Ossipovitsh!
Lubage!
Vilista!
Kodanikud, mis see siis toimub? Ma küsin teie kõigi käest, mis toimub?
Vaene inimene, vaene inimene, ta parandab terve päev priimuseid.
Ta on näljane! Kust kohast peaks ta võtma valuutat?
Jäta järele! - Kust kohast, küsin ma!
Ma küsin teie käest, kust kohast? - Õige!
Ta on kurnatud näljastjajanust. Tal on palav.
Noh, võtlis prooviks mandariini? See mandariin maksab ju 3 kopikat!
Nemad aga kohe vilistama nagu kuldnokad kevadel metsas!
Tülitavad miilitsat, kisuvad tööst eemale!
Kas tema võib? Kas tema võib?
Kes sa selline oled? Kes ta selline on?
Kust tuli? Milleks? Kas me tundsime temast puudust?
Kas me kutsusime teda siia? Muidugi! Tema on...
Piduülikond seljas, lõust lõhest paistes!
Valuutat täis topitud!
Ja meie oma, meie oma...
Seltsimehed, valus on.
Valus.
Mida te teete, kodanik?
Appi! Tapetakse! - Mida te endale lubate?
Miilits! Miilits, mind tapetakse!
Valvake hoovi!
Sees, sees!
Paigal seista! Mitte liigutada!
Rahu seltsimehed, rahu!
Tagasi! Kõik tagasi! Paigal!
See onju kirjanike maja!
Tead, Peemot, ma olen selle maja kohta väga palju head kuulnud.
Pane tähele, mu sõber, meeldiv on mõelda, et siin, selle katuse all,
varjab end ja areneb mitu tuhat inimest,
kes on teadlikult otsustanud pühendada oma elu
Melpomene, Polyhymnia ja Thaleia teenimisele.
Nagu ananassid kasvuhoones! - Ja magus värin poeb südamesse,
kui mõtled, et selles majas valmib praegu autor
tulevasele "Don Ouijotele", "Faustile" või, pagan võtaks, "Surnud hingedele"!
Hirmus mõelda.
Aga! Aga, ütlen mina ja kordan veel - kui nad mädanema ei lähe.
Ja seda ananassidega juhtub! Oi, kuidasjuhtub!
Muuseas, mida nad seal verandal teevad? - Söövad lõunat
ja ma pean lisama, mu sõber, et siin on üsna hea ja odav restoran.
Ja mina, nagu iga teine turist, ihkan enne pikka teekonda midagi süüa
ja juua suur kannutäis jääkülma õlut. - Mina ka.
Teie liikmepiletid! - Palun tuhat korda vabandust, mis liikmepiletid?
Olete te kirjanikud? - Loomulikult. Võta soni ära!
Teie liikmepiletid! - Armas neiu...
Ma ei ole armas neiu! - Oh, kui kahju, ärge siis olge.
Asi on selles, et kas ka Dostojevski käest peab liikmepiletit küsima,
et veenduda, et ta on kirjanik?
Võtke viis lehekülge mis tahes tema romaanist
ja te veendute ilma ühegi liikmepiletita, et ta on kirjanik.
Ma arvan, et tal polnudki mingisugust liikmepiletit. Mis sina arvad?
Vean kihla, et ei olnud.
Teie pole ju Dostojevski. - Kes teab, kes teab.
Dostojevski on surnud. - Kuidas?!
Protesteerin, Dostojevski on surematu! - Lubage nad sisse, Sofia Pavlovna.
Kuidas teie perekonnanimed on? - Panajev. - Skabitshevski.
Vaata.
“Mega tohi“ kostitada'!?
On üsna erilist balõkki, lõin arhitektide kongressilt üle.
Andke meile üldiselt... suupisteid ja... - Mõistan.
Laanepüü üleed võin pakkuda. - Olgu.
Vabandage mind hetkeks. Jälgin isiklikult lileede valmistamist.
Neiu, NKVD! Kiiresti!
See on laanepüü.
Paigal!
Nagu lapsed.
Laialisaadetud tundemärkide kohaselt on kinni peetud:
Leningradis kodanikud Wolman ja Wolter.
Saraatovis, Kiievis ja Harkovis kolm Volodinit. Kaasanis - Volah.
Pensas aga täiest arusaamatutel põhjustel
keemiateaduste kandidaat Vetshenkevitsh.
Tuleb tunnistada, etta oli hiiglaslikku kasvu, väga tõmmu brünett.
Peale selle on erinevates kohtades vahele jäänud 9 Korovinit,
4 Korovkinitja 2 Korovajevit.
Keegi kodanik tõsteti maha Sevostopoli rongilt Belgaradi jaamas.
Kodanik võtlis pähe lõbustada oma kaasreisijaid kaarditrikkidega.
Jaroslavlis, just lõuna ajal, ilmus restorani kodanik, käes priimus,
mille ta oli just parandusest kätte saanud.
Kaks uksehoidjat, näinud teda garderoobis, jooksid kohe minema.
Nendejärel põgenesid kõik külastajad ja töötajad.
Seejuures kadus kassapidajal arusaamatul viisil kogu kassaraha.
Jälituse ohvriteks on kahjuks langenud mustad kassid.
Näiteks Armaviris toodi üks täiesti süütu loom miilitsasse
kinniseotud esikäppadega... - Kao välja!
Nendel korrustel istub neid palju...
Avalikkus aitab puhastuskomisjoni.
NSVLiidu NKF puhastamisel osalevad elektritehase "G ET" töölised.
Puhastamise keskkomisjoni esimees sm. Peters.
Komisjoni liige, "GET" tööline sm. Tamarina.
Puhastatakse endist esseer Sega“.
Mõista neile kõrgeim karistusmaar - mahalaskmine
koos kogu vara konfiskeerimisega.
MEDITSIINIUUDISED
Kui huvitav linn. Kas pole?
Mulle meeldib rohkem Rooma, messire.
Jah, see on maitse asi.
Mis suits see seal puiesteel on? - Kirjanike maja, Gribojedov, põleb.
Võib oletada, et lahutamatu paarike, Korovjevja Peemot käisid seal.
Selles pole mingit kahtlust, messire.
Jäta meid.
Kõige vähem ootasin ma sind.
Mida sa tahad, kutsumata, kuid ette teada külaline?
Tulin sinu juurde, kurjuse vaim ja varjude isand.
Kui sa minu juurde tulid, miks sa siis mind ei tervitanud, endine maksukoguja?
Sest ma ei taha, et sa terve oleksid. - Paraku pead sa sellega leppima.
Kas sa oleks nii kena ja mõtleksid selle küsimuse üle:
mida teeks sinu headus, kui poleks kurjust?
Ja kuidas näeks välja maa, kui siit kaoksid varjud?
Varje tekitavad ju esemed ja inimesed.
See on minu mõõga vari.
Kuid onju olemas puude ja elusolendite varjud.
Kas tahaksid kogu maakera paljaks kiskuda,
hävitades siin kõik puud, kõik elava?
Nautida oma fantaasia nimel paljast valgust?
Sa oled rumal. Räägi lühidalt, ära tüüta mind. Miks sa tulid?
Tema saatis minu.
Mida ta käskis sul edasi öelda, ori? - Ma pole ori!
Olen ta õpilane. - Nagu alati, räägime me sinuga eri keeltes.
Kuid asjad, millest räägime, sellest ei muutu.
Niisiis? - Ta luges meistri teose läbi.
Ta palub, et sa võtaksid meistri endaga kaasaja kingiksid talle rahu.
Kas sul on siis raske seda teha, kurjuse vaim?
Miski pole minu jaoks raske teha ja sa tead seda suurepäraselt.
Miks te ei võta teda enda juurde, valgusesse?
Ta pole valgust ära teeninud. Ta on ära teeninud rahu.
Ütle edasi, et see saab tehtud, ja lahku minu juurest otsekohe.
Ta palub, et te võtaksite ka selle, kes armastas ja kannatas tema pärast.
Ilma sinuta poleks me selle peale küll tulnud.
Mine ära.
Messire.
Lenda nende juurde ja korralda kõik ära.
MEISTER JA MARGARITA
X osa
Kuule, sa oled ju tark inimene. Sa polnud enne hullumeelne.
Oled sa selles tõesti veendunud, et me olime eile õhtul saatana juures?
Täiesti tõesti. - Olgu, siis on nüüd ühe hullumeelse asemel kaks.
Ei, see on kurat teab mis! See onju kurat teab mis!
Ma pole sugugi kindel, et see söök ei vaju kohe maa alla
või ei lenda aknast välja.
Ei lenda! Pagan! Pagan, kui õnnelik ma olen, et temaga lepingu sõlmisin!
Nüüd, mu armas, peate te elama koos nõiaga!
Sa näed tõesti nõia moodi välja. Kas sa tead seda?
Ega ma eitagi seda. Ma olen nõid! Ja sellega väga rahul.
Olgu, kui nõid, siis nõid. Väga tore.
Mind siis rööviti ravilast.
Ja on isegi võimalik, et meid ei hakata otsima.
Aga ütle mulle, millest me nüüd elama hakkame?
Näed, hakkab pihta.
Aloizi, oled sa kodus?
Ta vahistati eile. Kes teda küsib? Mis teie nimi on?
Kuidas sa küll kannatasid, mu vaeseke.
Seda tean vaid mina üksi.
Vaata, su pea on hall, ja suu juures vagu.
Mu armas, mu ainus, ära mõtle millegi peale.
Sa oled pidanud liiga palju mõtlema, nüüd mõtlen sinu eest mina.
Ma luban, ma luban sulle, kõik saab olema pimestavalt hästi.
Ma ei karda midagi, Margo. Mind on hirmutatud,
kuid millegi enamaga nad mind enam hirmutada ei saa.
Aga mul on sinust kahju, Margo. Seepärast korrutan kogu aeg
ühte ja sedasama: võta mõistus pähe,
miks sa pead koos haige ja vaesega oma elu rikkuma?
Mine tagasi. Mul on sinust kahju, sellepärast ma seda räägingi.
Sa oled uskumatu, õnnetu inimene. Mu jalg värises sinu pärast terve öö.
Ma kaotasin oma loomuse ja asendasin selle uuega.
Mitmeid kuid istusin ma üksinda toas ja mõtlesin vaid ühest,
mõtlesin Jarshalaimi Jeshuast, ma nutsin silmad peast.
Ja nüüd, kui kaela langes õnn, ajad sa mind minema?
Mis siis ikka, ma lähen ära, ma lähen ära, kuid tea,
et sa oled julm inimene, nad tühjendasid su hinge.
Vaata, millised silmad sul on. Neist vaatab vastu kõrb.
Ja õlad? Õlad kannavad taaka. Sandistatud, sandistatud...
Aitab, mul on enda pärast häbi.
Ma ei tule selle küsimuse juurde enam kunagi tagasi.
Ma tean, et me mõlemad oleme hingehäda ohvrid,
millesse ilmselt mina nakatasin sind. Mis siis ikka, kanname seda koos.
Ma vannun sinu elu nimel,
vannun sinu poolt ära arvatud tähetarga poja nimel,
kõik läheb hästi!
Muidugi. Kui inimesed on paljaks röövitud, nagu meie sinuga,
otsivad nad pääsemist teispoolsusest.
Teispoolne või mitte teispoolne, mis vahet seal on?
Ma tahan süüa!
Rahu teile! - See onju Azazello!
Kui armas, kui hea! Kas sa näed, meid ei jäeta üksinda.
Pane hõlmad kinni. - Mul ükskõik!
Vabandage, Azazello, et ma alasti olen.
Mis te nüüd, ma olen näinud mitte ainult paljaid naisi,
vaid ka naisi, kellel on nahk sootuks maha tõmmatud.
See on õdus kelder, kurat mind võtaks.
Tekib vaid üks küsimus: mida teha siin, selles keldris?
Seda räägin minagi. - Miks te mulle rahu ei anna, Azazello?
Kuidagi ikka saame hakkama - Mis te nüüd! Mul polnud mõtteski
teie rahu häirida, ütlen ise sedasama: kuidagi ikka saame hakkama.
Ah jaa! Oleksin äärepealt unustanud. Messire saadab teile tervisi
ja palus öelda, et kutsub teid kaasa väikesele jalutuskäigule,
kui te seda muidugi soovite.
Suurima hea meelega. - Ja me loodame, et Margarita Nikolajevna on ka nõus.
Mina olen kindlasti nõus.
Suurepärane! See mulle meeldib - üks, kaks ja valmis,
mitte nii nagu seekord Aleksandria aias.
Ärge tuletage mulle seda meelde, ma olin siis rumal.
Aga seda ei saa mu“e ometi vaga pahaks panna,
ega põrgusaadikuid iga päev ei kohta. - Seda muidugi.
Kui seda juhtuks iga päev, oleks see vast meeldiv.
Mulle endalegi meeldib kiirus, kiirus ja alastiolek.
Ja jälle läks mul meelest ära, nii palju on tegemist.
Messire saatis teile kingituse.
Falerni vein.
Pange tähele, see on seesama vein, mida jõi Juudamaa prokuraator.
Wolandi terviseks!
Marga!
Mürgitaja!
Natasha!
Keegi, minu juurde...
Kõik on korras.
Mille eest, Azazello? Mille eest?
Mida te minuga tegite?
Miks te nii närviline olete? - Seda ma küll ei oodanud.
Mõrtsukas! - Kohe tõuseb ta püsti.
Mürgitaja! - Solvang, see on tavaline tänu hea töö eest.
Kas te olete tõesti pime? Saage kiiremini nägijaks!
Marga!
Mida tähendab see uus... - See tähendab, et teil on aeg.
Äike juba müristab, pimeneb, ratsud kaabivad mulda,
väike aed vappub. Jätke keldriga hüvasti, tehke kiiresti!
Saan aru. Te tapsite meid.
Me oleme surnud. Kui tark see on!
Halastage! Kas seda ütlete tõesti teie?
Teie sõbratar kutsub teid ju meistriks.
Te ju mõtlete, kuidas te saate siis surnud olla?
Ma sain kõigest aru, mis te ütlesite! Teil on tuhat korda õigus!
Kas selleks, et tunda end elusana, peab tingimata istuma keldris,
seljas haiglariided? See on naljakas. - Suur Woland! Suur Woland!
Ta mõtles kõik hoopis paremini välja kui mina.
Romaan, romaan võta kaasa, kuhu iganes sa ei lendaks.
Pole vaja, ma mäletan seda peast.
Siis tuli! Tuli, millest kõik algas ja millega me kõik lõpetame.
Tuli! Tuli!
Põle, põle, eelmine elu! - Põlegu kannatused!
Raiun käe otsast!
Ma tahan hüvasti jätta!
Ma ootan teid siin. Jätke hüvasti, kuid tehke kiiresti.
See olete teie! Ja mina muudkui ootan ja ootan.
Siin te siis oletegi, naabrimees.
Siin ma olen,
kuid kahjuks ei saa ma enam teie naabrimees olla.
Ma lendan ära. Igaveseks.
Ma teadsin seda, aimasin seda.
Te siis kohtasite teda? - Jah.
Ma tulin teiega hüvasti jätma,
sest te olite ainus inimene, kellega ma viimasel ajal suhtlesin.
See on hea, et te siit läbi tulite.
Ma pean oma sõna ega hakka enam värsse kirjutama.
Mind huvitab nüüd hoopis muu.
Ma tahan nüüd kirjutada midagi muud.
Olen siin oldud ajajooksul väga paljut mõistnud.
See on hea, see on väga hea. Kirjutage sellest, mis edasi sai.
Kas te siis ise enam ei kirjuta? Ah jaa, mida ma ometi küsin.
Ei, temast ma enam ei kirjuta, ma tegelen nüüd muude asjadega.
Kuulete? - Äike möllab.
Ei, mind kutsutakse, mul on aeg.
Oodake! Veel paar sõna.
Kas te oma sõbratari leidsite?
Jah.
Jäi ta teile truuks? - Siin ta on.
Vaeseke, vaeseke...
Kui ilus. Teil läks kõik nii hästi.
Minul aga mitte.
Kuigi, võib-olla polegi see nii? - Ei ole, ei ole.
Ma suudlen teid kohe laubale, ja teil läheb kõik hästi, uskuge mind,
ma olen seda näinud, ma tean kõike.
Jää hüvasti, õpilane.
Praskovja Fjodorovna!
Mis on? Mis juhtus? Äike teeb rahutuks?
Pole viga, kohe saad abi, kohe kutsun arsti.
Ei, Praskovja Fjodorovna, pole vaja arsti kutsuda,
minuga pole midagi erilist lahti. Ma saan sellest juba ise aru.
Ärge kartke, öelge mulle parem, mis seal 118. toas praegu juhtus?
118? Midagi ei juhtunud.
Praskovja Fjodorovna, te olete ju tõearmastaja inimene.
Kas te arvate, et ma hakkan kohe märatsema?
Ei, Praskovja Fjodorovna, seda ei juhtu.
Öelge parem otse ära, ma tunnen nagunii kõike läbi seina.
Teie naaber heitis praegu hinge.
Seda ma arvasingi.
Võin teile öelda, et praegu suri linnas veel keegi.
Ma isegi tean, kes see oli.
See oli üks naine.
Miks ta nii muutunud on?
See rüütel tegi kunagi sobimatut nalja.
Kalambuur, mille ta mõtles välja,
rääkides valgusestja pimedusest, polnud just eriti hea.
Pärast seda oli rüütel sunnitud nalja viskama
veidi rohkem ja kauem, kui ta arvanud oli.
Kuid täna on selline öö, mil arved tehakse klaariks.
Rüütel on oma arve tasunud.
Ma tahtsin teile näidata teie kangelast.
Umbes kaks tuhat aastat istub ta siin ja magab.
Kuid täiskuu ajal, nagu näete, vaevab teda unetus.
See piinab ka tema truud valvurit, koera. Aga nii see on,
see kes armastab, peab jagama selle saatust, keda ta armastab.
Mida ta räägib? - Ta räägib, et kuuvalgel ei leia ta rahu
ja et tal on halb amet. Seda räägib ta alati, kui ei maga.
Kui aga magab, siis näeb ta alati üht ja seda sama und:
kuuvalgusviirgu, mida mööda ta tahab minna
ja rääkida vang Ha-Nostriga, sest, nagu ta väidab, jäi tal tookord,
kevadkuu nissani 14. päeval midagi lõpuni rääkimata.
Kuid millegipärast ei õnnestu tal sellele teele asuda
ja tema juurde ei tule kedagi. Oma jutule kuust lisab ta ühti,
et üle kõige vihkab ta oma surematust ja ilmatumat kuulsust.
Ta kinnitab, et vahetaks meelsasti oma saatuse räbalais kerjuse,
Levius Matteuse omaga.
Laske ta vabaks! Laske ta vabaks!
Pole vaja mägedes karjuda. Ta on varingutega harjunud,
see ei häiri teda. Te ei pea tema eest paluma, Margarita,
sest tema eest on juba palunud see, kellega ta nii väga rääkida igatseb.
Mis siis ikka, nüüd võite oma romaani üha lausega lõpetada.
Lõpetage romaan!
Vaba!
Ta ootab sind!
Lähen ma sinna, talle järele? - Ei. Milleks rutata selle järel,
mis on juba lõppenud? Ärgem segagem neid,
ehkjõuavad nad milleski kokkuleppele.
Siis sinna?
Ka sinna mitte.
Sest mida te teeksite keldris?
See, mida ma teile pakun, ja mida Jeshua teie jaoks palus,
on veelgi parem.
Oo, üliromantiline meister,
kas te tõesti ei tahaks jalutada päeval oma sõbratariga
kirsipuude varjus, mis kohe õitsele puhkevad,
õhtuti aga kumab Schuberti muusikat?
Kas teile tõesti ei meeldiks kirjutada hanesulega küünlavalgel?
Sinna, sinna!
Seal ootab teid juba kodu ja vana teener,
küünlad põlevad juba ja kustuvad varsti,
sest otsekohe jõuab teie juurde koit. See on teie tee, meister.
See on teie tee.
Hüvasti, mul on aeg minna.
Hüvasti.
Kuula hääletust. Kuulaja naudi seda, mida sulle elus ei antud.
Vaikust.
Seal ees on sinu igavene kodu, mis anti sulle tasuks.
Seal on Veneetsia aken
ja viinamarjaväädid, mis ulatuvad katuseni.
Ma tean, õhtul tulevad sinu juurde need, keda sa armastad,
kes sulle huvi pakuvad ja kes sind ei häiri.
Nad mängivad ja laulavad sulle.
Sa näed, milline valgus on toas, kui põlevad küünlad.
Sa hakkad uinuma, naeratus huulil.
Uni kosutab sind, sa saad targaks.
Ja mind ära ajada sa enam ei saa,
sest sinu und hakkan valvama mina.
Ma tunnen, kuidas keegi laseb mind vabaks.
Nii nagu ma ise vabastasin enda poolt loodud kangelase.
See kangelane kadus sügavikku, kadus pöördumatult.
Lastud vabaks ööl vastu pühapäeva, tähetargast kuninga poeg,
Juudamaa julm viies prokuraator,
ratsanik Pontius Pilatus.
EPILOOG
PLANETAARIUM
Meie teaduse tsitadellis,
Moskva planetaariumis korraldatud konverentsi eesmärk
on ümber lükata jaburad, antiteaduslikud ja
poliitiliselt kahjulikud kuulujutud,
mis juba mitu aastat on Moskvas ja väljaspool seda ringelnud.
Pean hoiatama, et siin esitatav seisukoht on ainuõige
ja ükskõik milline muu antud sündmuste käsitlus
mõnede seltsimeeste poolt, kas siis mittemõistmisest tulenev,
või kuritahtlik, on meie poolt tõlgendatav kui vaenulik sepitsus.
Üldine järeldus on selline: töötas hüpnotiseerijate jõuk.
Ja see on täiesti kooskõlas akadeemik Pavlovi materialistliku õpetusega.
Juurdluse esindajad ja kogenud psühhiaatrid tegid kindlaks,
et hüpnotiseerijate jõuk, mille liikmed, võib-olla ka ainult üks neist,
eelkõige langeb kahtlus kellegi Korovjevi peale,
olid ennenägematutiõudu omavad hüpnotiseerijad.
Olles võimelised näitama end mitte seal, kus nad olid,
vaid ka kujuteldavates kohtades.
Vaadates seletust selles valguses saad kõik selgeks.
Eriti murekkuks tegi meie kodanikke
esmapilgul mitte millegagi seletatav kassi haavamatus,
kelle pihta avati tuli tema vahistamise katsel korteris nr. 50.
Mitte mingisugust kassi lühtril polnud!
Ta ei kavatsenudki vastu tulistada!
Tulistati tühja kohta.
Samal ajal, kui Korovjev, sisendanud, et kass vembutab lühtril,
võis ta vabalt asuda tulistajate selja taga,
vigurdades ja nautides oma ülisuurt,
kuid kuritegelikult kasutatavat sisendamise võimet.
Mitte mingisugusesse Jaltasse sm. Lihhodejev ei lennanud!
Selline trikk pole isegi Korovjevile jõukohane.
Pärast seda, kui ta langes oma korteris minestusse,
olles ehmunud Korovjevi trikist, kes näitas talle kassi,
käes kahvel marineeritud kurgiga,
jäigi ta sinna, kuni Korovjev tõmbas talle mõnitades pähe õlgkübara
ja saatis ta Moskva lennuväljale,
olles eelnevalt sisendanud kriminaaljälituse töötajatele,
et Lihhodejev väljub Sevostoopolist tulnud lennukist.
Jaita kriminaaij'aiituses kinnitati,
et nad võtsid vastu paljasjalgse Lihhodejevi
ja saatsid Moskvasse kirju.
Kuid ühtki koopiat pole toimikus säilinud.
Sellest tehti kurb, kuid vankumatu järeldus,
et hüpnotiseerijate jõuk oli võimeline hüpnotiseerima suure vahemaa tagant.
Väga suure vahemaa tagant!
Ja mitte ainult üksikuid isikuid, vaid ka terveid gruppe.
Sellistes tingimustes võisid nad hulluks ajada ka
väga vastupidava psüühilise organiseeritusega inimesi.
Üks kannatanutest on Ajaloo ja Filosoofia Instituudi professor,
varem ka tuntud luuletaja Ivan Nikolajevitsh Panarjov-Bezdomnõi,
kes sai terveks vaid tänu eksperimentaalpsühholoogia instituudi
professori Stravinski tohututele jõupingutustele.
Mida siis veel rääkida sellistest pisi- asjadest nagu kaardipakk võõras taskus,
kadunud naistekleidid, näuguvad baretid ja muu selline.
Selliseid trikke võib korda saata iga keskmiselt võimekas
professionaalne hüpnotiseerija, ükskõik millisel laval.
Sealhulgas ka konferansjeel pea otsast rebimise labane trikk.
Näuguv barett ja rääkiv kass on täielik mõttetus!
Sellise kassi võib ette näidata, iga inimene,
kellel on telepaatiaalased algteadmised!
Kui vaevalt võib keegi kahelda selles,
et Korovjevi kunst ulatus algtõdedest palju kaugemale.
Tänan teid aplausi eest, seltsimehed,
ja pean siinkohal konverentsi lõpetatuks.
Jumalanna! Jumalanna!
Oh mind, lolli...
Siin on veel üks kuu ohver.
Jah, veel üks ohver, nagu minagi.
Oh mind, lolli. Miks?
Miks ma ei lennanud ära koos temaga?
Mida ma kartma lõin, vana eesel?
Nõudsin paberi välja. Nüüd kannata, vana kretiin.
Nikolai Ivanovitsh, kus te olete? Mis fantaasiad need olgu!
Kas tahate malaariat saada? Tulge teed jooma!
Õhku. Tahtsin õhku hingata, kullake. Õhk on nii hea.
Oo jumalad, jumalad, kui labane hukkamine!
Aga ütle mulle, palun, sedaju ei olnud!
Anun sind, ütle, ei olnud ju?
Muidugi ei olnud, see ainult näis sulle nii.
Ja sa võid seda vandega kinnitada?
Vannun.
Muud midagi pole mul tarvis.
Ja nii see lõppeski?
Nii lõppeski, mu õpilane.
Muidugi nii. Kõik on lõppenud ja kõik lõpeb.
Ma suudlen teid laubale
ja siis ei tülita teid kuni järgmise täiskuuni mitte keegi,
ei halastamatu tapja Hestas ega Juudamaa julm viies prokuraator,
ratsanik Pontius Pilatus.